Kahvilla Tuhkimon rapuilla
![Kuva](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiSTBRr6M_eB-PLQGon6XVQ4EgQebKn7Du2aB6nsscT_u726dH_FeGR09Xh6sjbnr_W53DO1ABYlCBbaTk30TpG_X2m3-DDxT1I1CXiAIzcMv4NAf96aDQRzB16X35ObjDbeEWGy6DWzf4/s640/ulkoraput22.jpg)
Muistijälki neljän vuosikymmenen takaa: Herään hetekasta, mummolan sinikukallisista lakanoista. Pirtissä on hiljaista ja hipsuttelen ulos. Äiti istuu aamukahvilla ulkorappusilla, aurinko leikkaa silmiin ja ilma on täynnä surinaa, pörinää ja sirkutusta, hyvän hellepäivän enteitä. Päiväruoan ja ettoneen jälkeen mennään metsälammen rantaan uimaan ja sammalikossa muurahaiset kirraa imakasti varpaisiin iik! mutta vesi on lämmintä ja lempeää, kannattaa, ja yhtäkkiä opin uimaan selkää. Nyt istun kahvilla tulevan kotimme ulkorappusilla. Ilma on täynnä huminaa, sirkutusta ja kikatusta, hyvän päivän henkeä. Päivä on pitkällä ja kesä vielä pidemmällä, mutta minun paikkani, minun Onneni on tässä ja nyt. Olen tullut tähän kaukaa, muualta, monen mutkan ja murheen kautta, mutta tänne olen ollut matkalla aina, koko ilmoisen ikäni; näille kotirappusille, jotka isäntä minulle rakensi. Ulkoportaat ovat pelkkää bonusta, hyvän miehen lisä. Arvelimme niiden rakentamisen jäävän suosiolla ensi kesään: is